Vejen Kunstmuseums arkitekturhistorie
Den oprindelige bygning
Tilbage i 1905 stiftedes Kunstforeningen for Vejen og Omegn med det
formål at få opført et kunstmuseum. Projektet strandede af forskellige
årsager, og i 1913-14 opførte Niels Hansen Jacobsen sit kombinerede
museum og atelier i svinget ved Skibelund Krat tæt ved Askov.
I forlængelse af Troldespringvandets indvielse
sommeren 1923 lovede Vejens mange foreninger i fællesskab at sørge for
at få opført et museum til billedhugger Niels Hansen Jacobsen. Det blev
indviet sommeren 1924 og var tegnet af den lokale bygmester og
sparekassedirektør, Bedre Byggeskiks repræsentant i Ribe Amt: Niels
Ebbesen Grue (1879-1937). Læs meget mere om ham og arkitekthistorier fra Vejen Kommune
her. Vejen Kunstmuseum blev
opført øst for Troldespringvandet i dets øst-vestlige akse
parallelt med Øster Allé.
Den symmetriske museumsbygning bestod midtfor af den
ottekantede kuppelsal, museets hjerte, det egentlige museum,
Skulptursalen, hvor Niels Hansen Jacobsens omfattende livsværk
endelig kunne få ro. Mod nord og syd flankeredes midtersalen af
henholdsvis Niels Hansen Jacobsens privatbolig og hans atelier.
En tro kopi af skulptursalen på Den Frie i København
Billedhuggeren har med ret stor sikkerhed øvet stærk indflydelse på
arkitekten. Den ottekantede Skulptursal er en tro kopi af to
tidligere byggerier, hvoraf den yngste blev opført i 1914 som atelier og
museum for Niels Hansen Jacobsens ved det historiske mødested
Skibelund Krat. Atelieret tog dog formmæssigt afsæt i en endnu ældre
ottekantet udstillingssal, den oprindelige skulptursal på Den Frie
i København. Den blev i 1905 tegnet af J.F. Willumsen til fire
beslutsomme unge billedhuggere, der var blevet trætte af den ringe
udstillingsplads, der på Charlottenborg blev skulpturen til del.
Sammen stiftede de landets første og eneste billedhuggersammenslutning,
De frie Billedhuggere, der eksisterede i årene 1905-13, hvorefter
den fusionerede med Den Frie. Da udstillingsbygningen i 1914
åbnede overfor Østerport Station var den anden af de to ottekantede sale
netop blevet opført – de er nogle af landets mest yndede
udstillingsrum.
Den bevarede udgave af Niels Ebbesen Grues tegninger
svarer ikke helt til det endelige byggeri. På tegningen ses
atelierfløjen mod nord (til venstre på tegningen), og privatboligen mod
syd. I den endelige bygning er disse byttet om. Indgangspartiet blev
udformet i klassicistisk stil med søjleopstalt og rundbuet gavlfelt i
stedet for tegningens trekantsgavl. Den vigtigst forskel er, at kuplen
endte med at få ovenlys.
Udvidelse mod syd, 1938
Med en livlig aktivitet og stille vækst i samlingen var museumsbygningen
allerede i 1938 blevet for lille og måtte udvides. Det gjorde man ved
sten for sten at flytte Niels Hansen Jacobsen atelierbygning fra
Skibelund Krat og genopføre den i forlængelse af den sydlige
atelierfløj. Skibelund-atelieret kom således til at fungere som
billedhuggerens atelier frem til hans døde i 1941. Denne ottekantede
kuppelsal blev indviet tilbage i 1914 og var af ganske andre
proportioner end Skulptursalen, der er væsentlig længere end den
er bred. Skibelundsalen er mere egalt i sidelængderne og virker
derfor rundere og langt mere harmonisk i proportionerne. Ved opførelsen
fik atelieret et helt unikt indgangsparti, der var udført i bindingsværk
og munkesten med skulpturelle dekorationer. Direkte i den våde cement
modellerede Niels Hansen Jacobsen over indgangsdøren et relief af
billedhuggerkunstens skytsengel flankeret af hammer og mejsel. På de to
skråt afskårne hjørner ved facaden modellerede han to mægtige jætter,
der foregiver at holde huset oppe. På gamle fotos kan man se, hvordan
han gradvist klaskede figurerne direkte op i den våde cement.
Det store arbejde med flytning af atelieret fra Skibelund
til Vejen blev bekostet af Ny Carlsbergfondet, der siden 1927 havde
været med til at opbygge museets malerisamling og hermed gav den
væsentlig bedre udstillingsvilkår.
Læs mere om flytningen af atelieret fra Skibelund Krat.
Arkitekt Jørgen Bo's udbygningsplaner, 1960
I 1959 tog museumsbestyrelsen det første skridt til endnu en udvidelse
af museet. Man henvendte sig til arkitekterne Jørgen Bo og Vilhelm
Wohlert, som netop i 1958 havde afsluttet opførelsen af kunstmuseet
Louisiana. Man bad dem tegne en plan for en helt ny fløj, som skulle
indeholde museets moderne kunstsamling. Arkitekt Jørgen Bo tegnede i
1960 to forskellige forslag. Det ene var en udbygning mod syd i
forlængelse af Skibelundsalen, det andet var en udbygning mod
nord i forlængelse af Niels Hansen Jacobsens privatbolig.
Jørgen Bos oplæg til en fløj mod syd var en mindre
tilbygning, der knyttede an til Skibelundsalen med en forholdsvis
smal gang. Tilbygningens stil minder om de eksisterende bygninger med
tegltag og ovenlys.
Alternativet var mod nord at arbejde i forlængelse
af Niels Hansen Jacobsens privatbolig. Tegningen viser en lav tilbygning
med glasfacade mod museumspladsen.
Museumsbestyrelsen valgte udvidelsen mod nord, og denne
plan arbejdede man videre med. Projektet blev endelig godkendt i 1962,
men opførelsen blev udsat, fordi kommunen var i gang med et omfattende
skolebyggeri. Der kunne ikke samtidig blive råd til en stor
museumsudvidelse.
Plan om en fælles museums- og biblioteksbygning, 1969
I 1964 begyndte man i kommunen at overveje, om der i stedet for en
museumsbygning skulle opføre et kulturcentrum, der skulle indeholde både
museum, forsamlingssal og teatersal. Udvidelsen af museet måtte afvente
disse planer, som dog blev skrinlagt efter et par år. Da Det gamle
Bibliotek var ved at være for lille præsenteredes i 1969 i stedet
planer for, at der på Museumspladsens nordøstlige del kunne opføres et
fælles museum og bibliotek. Planen tilsluttede museumsbestyrelsen sig
varmt, og Jørgen Bo blev anmodet om at tegne en fælles museums- og
biblioteksbygning.
På fotografiet ses Jørgen Bos model af Museumspladsen
med den planlagte fælles museums- og biblioteksbygning. I en helt anden
stil er den store, enkle bygning lagt ind med fladt tag, der skulle
forsynes med ovenlys til udstillingsrummene på første sal.
En vigtig indvending er, at den med sine to etager ville
have taget magten fra den oprindelige museumsbygning fra 1924. Den gamle
museumsbygning fik dog lov til at stå uantastet på nær mod vest, hvor
der i 1973 blev bygget til.
Gallerigangen, 1975
I 1971 meddelte Vejen Kommune, til museumsbestyrelsens store ærgrelse,
at en fælles museums- og biblioteksbygning ikke kunne opfylde
bibliotekets pladskrav. Man lod derefter biblioteket flytte ind i
nyopførte, lejede lokaler på Rådhuspladsen. Det gamle Bibliotek,
der i 1940 stod færdigt som et topmoderne byggeri på Museumspladsen,
kom til at stå tom. Det satte gang i planer om at få bygningen inddraget
som en del af museet. Forudsætningen var, at der blev opført en
forbindelsesgang fra den gamle museumsbygning. Denne plan kunne med
kommuneingeniørens hjælp ganske billigt føres ud i livet. I 1973
godkendtes planerne for en forbindelsesgang mellem museet og den gamle
biblioteksbygning. Gallerigangen, som den er kommet til at hedde,
blev indviet i 1975. Inspireret af Louisianas bygninger samt Bo &
Wohlerts tidligere udkast til udvidelser af Vejen Kunstmuseum tegnede
kommunens ingeniør en lang, lav glasgang med udsyn til Museumspladsen
– mange år senere af Per Kirkeby karakteriseret som lignende "en
provinsby møbelhusfacade". Modsat den gamle del af Vejen Kunstmuseum,
hvor udstillingssalene har ovenlys, og er indrettet på, at man skal
samle sig om kunsten indenfor, er Gallerigangen orienteret mod
pladsen udenfor - det i en sådan grad, at den lange gang var svær at
udnytte. Der var alt for meget lys (konserveringshensyn), for lavt til
loftet, et meget forstyrrende linjeforløb i klinkegulv og ikke dybde nok
til at bruge andet end bagvæggen. For at give mere udstillingsplads og
modvirke den voldsomme perspektiviske virkning blev der ofte arbejdet
med løst indsatte skillevægge på solide metalben. Skillevæggene ses fx
her i 1981 under udstillingen Billedvæv og grafik.
Gallerigangen blev opført med det formål at inddrage hele Det
gamle Bibliotek. I første fase fik man dog kun overdraget det
østlige kælderrum (oprindelig avislæsesal) til magasin. I 1983 fik man
dertil en udstillingssal i den høje stue, oprindelig bibliotekets
læsesal mod øst.
I billedets forgrund ses museets mangeårige leder Svend
Holm Larsen. Der står mere om museets ledelse i afsnittet
Museet som arbejdsplads.
Gallerigangen inddrages til den faste samling, 2000
År 2000 fik Vejen Kunstmuseum rådighed over hele Det gamle Bibliotek.
Da omdannede museets forvalter, Frederik Madsen, Gallerigangen.
Den skulle fra da af huse en stor del af den faste samling, der var
fordoblet i årene 1994-2000 med mange værker, der kunne danne et billede
af især den danske symbolistiske kunst på Niels Hansen Jacobsens tid.
Der blev etableret ophængningsplads ved at opsætte fire faste
skillevægge (to mod nord og to mod syd). Hvert andet vinduesfag blev
blændet af med skillevægge for at skabe endnu mere ophængningsplads og
de resterende vinduesfelter blev blændet af med stof, så lysniveauet
blev dæmpet nok til at lave en sammenhængende præsentation af maleri,
grafik, tegninger, møbler, keramik og skulpturer, så museets gæster kan
fornemme århundredeskiftet 1900s stil i alle mulige afskygninger. I
Gallerigangen møder museets gæster et tidsbillede med uddybende
afsnit om hans nære venner fra årene i Paris: Jens Lund, Johannes Holbæk
og Rudolph Tegner samt vennerne gennem hele livet, Axel Hou og Ejnar
Nielsen. Her har museet sin helt egen niche, og gæster kører langt for
at se værker af kunstnere, som stort set kun er offentligt tilgængelige
på museet her.
Det gamle Bibliotek
overtages, 1983, 1998 og 2000
Fra 1975 blev der leget med tanken om museumsudvidelser mod nord, men de
blev aldrig udført. Den næste reelle udvidelse af museets areal skete
først, da det gradvist blev muligt at overtage Det gamle Bibliotek.
Det første skridt blev taget i 1983 da man fik avislæsesalen stillet til
rådighed. Det er den første af de to særudstillingssale i den høje
stueetage.
I 1998 overtog museet den fulde kælder under Det gamle
Bibliotek. I den forhenværende legestue indrettede en militærnægter
samlingsmagasin med udtræksophæng til malerier. I de store pulterrum
blev der indrettet værksted - funktioner, som man ikke havde forudset
nødvendigheden af i 1924. Det tidligere magasin blev omdannet til
tætpakket studiesal for museets hastigt voksende samling af keramik. Den
store samling af Niels Hansen Jacobsen Jacobsens stentøjsværker
kompletteres løbende, og en referencesamling har taget form med
punktnedslag i det danske stentøjs historie og dokumentation af udvalgte
kunstnerkeramikere.
I 1999 blev den resterende del af Det gamle Bibliotek
frigivet til museumsformål. Renoveringen incl. de mange kostbare
branddøre m.m. blev udført indenfor museets rammebevilling takket være
opfindsomme løsninger, offervilje og ikke mindst en særlig indsats fra
to dygtige militærnægtere, der havde fået lov til at bruge deres kunnen
som henholdsvis elektriker og murer. Istandsættelsen blev løst til en
kvadratmeterpris på omkring 900 kr. Her længst mod vest ovenfor trappen
op fra Gallerigangen blev der indrettet to reelle
særudstillingslokaler. Museets øvrige sale kunne vies til den faste
samling, og med den som baggrund kan gæsterne slutte deres besøg i
særudstillingen, der enten med nutidige eller ældre emner på en eller
anden måde perspektiverer aspekter af samlingen.
Publikumsrummet – en gradvis udvikling siden 2000
Midt mellem de to sale til skiftende udstillinger opstod et sted, som
længe havde været ønsket. Gradvist fandt det højt skattede
Publikumsrum sin form til glæde for museets gæster. Det gælder især
børn og bedsteforældre, der kalder museet særdeles børnevenligt takket
være denne krog, hvor alt er tænkt i den lave øjenhøjde med lidt
usædvanlige legesager, dukketeater og endog et udvalg af Pippi-tegneren,
danskeren Ingrid Vang Nymans keramiske værker. Store og små sætter pris
på Børnehjørnet, den flettede pilehule som læsekrog og Ursula
Munch-Petersens store dukkehus, hvor Rødhætte og Ulven har sat
sig til et veldækket bord med smukt service og dejlig mad, der er
håndmodelleret og bemalet af kunstneren. Det var oprindelig fremstillet
til hendes barnebarn Emilie, men var under museets mindste særudstilling
så populært hos gæsterne, at Vejen Kunstmuseum måtte tigge om at
erhverve huset, så det fremover kunne danne midtpunkt i
Publikumsrummet. I et andet hjørne står Niels Hansen Jacobsens gamle
møblement, der oprindelig havde plads i Malerisalen. Det er mest
for voksne. Dér kan interesserede slå sig ned og læse i museets
publikationer, der hænger fremme på væggen.
Gennemgribende renovering af billedhuggerens stuer, 1999
Niels Hansen Jacobsens stuer står i dag stort set, som da han selv
levede der. Malerierne er for størstepartens vedkommende fra den
samling, der siden er opbygget. Men enkelte hørte til helt tilbage på
hans egen tid. Som det fremgår af hæfter i stuens reoler, var Niels
Hansen Jacobsen medlem af foreningen Bedre Byggeskik, og har nok
været medvirkende til at valget af arkitekt faldt på netop Niels Ebbesen
Grue. Bedre Byggeskiks form og proportioner ses tydeligt i
museets ydre og mærkes særligt inde i hans private stuer, der blev
opført mod nord. Dørkarmene er kopieret efter de gamle i hans
barndomshjem, Gaarden, der var en af P.V. Jensen-Klints
inspirationskilder i arbejdet frem mod grundlæggelsen af foreningen
Bedre Byggeskik. Takket være slægtning og vakse folk i Vejen
Kommune står to af hans stuer fortsat med det oprindelige inventar,
hvoraf størsteparten blev købt på hans dødsboauktion. Det giver gæster
en fornemmelse af tidens stil og siger en hel del om hans personlighed.
Derfra har man en god indgang til datidens kunstværker.
Stuerne blev i 1999 gennemgribende renoveret og ført
tilbage til deres oprindelige form takket være to ihærdige
militærnægtere, gode hjælpere og dygtige lokale håndværkere. Det
syntetiske væg-til-væg-tæppe og masonitten blev taget op sammen med
store mængder søm. Savsmuldstapetet og de mange underliggende lag blev
fjernet til den oprindelige gule vægfarve dukkede op. Slutteligt hjalp
en gruppe kvinder under Kirkens Korshær med at sy de oprindelige
gardiner. Korsstingsbåndene blev rekonstrueret med god hjælp fra
Haandarbejdets Fremme, der afkodede mønsteret og foreslog materialer
ud fra opforstørrelser fra et gammelt glaspladenegativ. Billedhuggerens
gamle hushjælp, Dagny Brande, kunne fortælle, at vintergardinerne havde
været af tyk, mørkegrøn uld.
Billedskoleloftet oppe over særudstillingssalene, 2005
Længe havde der været talt om at oprette en billedskole i tilknytning
til Vejen Kunstmuseum. I efteråret 2005 blev det alvor takket være en
stor organiseringsindsats fra museets tidligere bestyrelsesformand Selma
Jensen. Der blev stiftet en forening og seks hold à 10 elever blev
udbudt. Der var stormløb på de 60 pladser, der blev revet væk. Da
eleverne først kan komme efter skoletid, har den eneste anden løsning
været, at enkelte hold, som dem, der arbejder med computer og tegning
kan være i museets Skibelundsal, så der på den måde kan afvikles
to hold samme eftermiddag.
Billedskolen fik indledningsvis til huse på et råt
renoveret pulterkammerloft oppe over museets særudstillingssale.
Fordelene var, at eleverne kunne præge rummene, der er robuste og kan
tåle at blive brugt til lidt af hvert. Spildt maling og tusch danner
ekstra patina. Der er ingen dyre designermøbler og andet, man skal passe
på. Det er et brugsrum, hvor kreativiteten blomstrer og sætter spor.
Indledningsvis var ulemperne, at loftet var stort set uisoleret og at
det lejlighedsvis regnede igennem det ret utætte tag. Loftet manglede
det kreative lokales højt til loftet med godt ovenlys…
Renovering af tag og tagetage på Det gl. Bibliotek,
2010-11
Et mirakel skete i slutningen af 2010, hvor det pludselig viste sig, at
der Vejen Kommune havde midler til en gennemgribende renovering af taget
over Det gamle Bibliotek. Samtidig med at hele den store tagetage
nu endelig kunne blive tæt og velisoleret blev der i beskrivelsen af det
nye tag indført rytterlys midt langs den store tagryg. Med et slag kom
loftet til at minde om museets øvrige byggeri med kunstneratelierets
gode ovenlys – en super inspirerende ramme om børn og unges kreative
udfoldelser på et sted, hvor der i Vejen Billedskoles undervisningsuger
i gennemsnit er 70 elever på de mange forskellige hold. Tak for at det
lod sig gøre – sikke et løft!
Tilbage står nu at få etableret fuld tilgængelighed
gennem alle museets lokaler og i alle niveauer. Samtidig skal der
skaffes mere udstillingsplads, for en tilbagevendende positiv anke fra
museets gæster er, at ”kunstværkerne står alt for tæt” – samtidig med at
gæsterne netop er glade for alt det, som de har mulighed for at stifte
bekendtskab med. Mere usynligt er det, men alvorligt påtalt fra
Kulturarvsstyrelsen, at der absolut ikke er tilstrækkelig
baglandsplads. Magasinerne er ved at sprænges, og man har ikke
tidligere forudset den meget nødvendige plads til pakke materialer og
lagring af udstillinger på vej ind og ud af museet…
Opdateret af museumsleder Teresa Nielsen, december
2011 |
|
![](../../../museets%20hist/grue.jpg) |
![](../../../fotografier/100a.JPG) |
Klik for at
forstørre |
![](../../../museets%20hist/bo1lille.jpg)
|
Klik på billedet for at forstørre.
Jørgen Bos tegning af en udvidelse mod syd er dateret 27. juni
1960. Her ses museet og pladsen ovenfra. Den planlagte
tilbygning er markeret med rødt. |
![](../../../museets%20hist/bo2lille.jpg)
|
Klik
på billedet for at forstørre.
Set fra
Lindegade er den planlagte til-bygning vist til venstre mens man
til højre ser omridset af Skibelundatelieret, den sydlige
kuppelsal. |
![](../../../museets%20hist/bo3lille.JPG)
|
Klik
på billedet for at forstørre.
Jørgen Bos
tegning af en museums-udvidelse mod nord. Tegningen er dateret
10. februar 1960. |
![](../../../museets%20hist/bo5lille.jpg)
|
Klik
på billedet for at forstørre.
Jørgen Bos
model af museums- og biblio-teksbygningen. Tegningerne og
modellen er dateret oktober 1969. |
![](../../../museets%20hist/gallerigangen_lille.jpg)
|
Klik på billedet for at forstørre.
Fernisering
i Gallerigangen. |
![](../../../museets%20hist/frederik.jpg)
|
Teknisk
service leder
Frederik Madsen
pudser vægge. |
![](../../../museets%20hist/maxoghenrik.jpg)
|
Militærnægterne
Max Hundebøl
og Henrik Andersen
sætter tagplader op. |
|