Kvindernes Kampdag 2018
Af Henriette Grønning, Projektmedarbejder
I anledning af Kvindernes Kampdag 2018 sætter vi på Vejen Kunstmuseum fokus på nogle af de kvindelige kunstnere i samlingen. Under forskellige temaer – med udgangspunkt i den enkelte kunstner, deres værker eller motivvalg – vil vi fortælle om kvindelige kunstneres kamp for en lige plads i den engang – og stadige – mandsdominerede kunstverden. Det har været en kamp for alt, fra at få muligheden for uddannelse, anerkendelse som mere end blot amatører og i det hele taget at få de samme muligheder som kunstnere, som har været givet mændene.
De kvindelige kunstnere har gennem mange år haft en vigtig plads på Vejen Kunstmuseum, som blev opført til kunstneren Niels Hansen Jacobsens værker og samling i 1924. Niels Hansen Jacobsens første kone var nemlig en af de mange nye kvindelige kunstnere i slutningen af 1800-tallet – også kaldet Pionergenerationen – Anna Gabriele Hansen Jacobsen født Rohde, og har derfor altid været en del af museets samling af kvindelige kunstnere, som gennem tiden har vokset sig betydeligt større.
I 2015, i forbindelse med fejringen af 100-året for kvinders stemmeret,
var Vejen Kunstmuseum desuden tovholder for projektet KK15, der satte
fokus på kvindelige kunstnere i de jyske kunstmuseers samlinger. I 2015
blev der bl.a. udarbejdet statistikker for 20 af landets museers
repræsentation af kvinder og mænd i deres samlinger. Projektet er
fortsat under udvikling, da vi her ønsker at samle så meget materiale
som muligt om kvindelige kunstneres repræsentation, deres værker og
biografier, udstillinger, publikationer og meget mere. Det hele kan ses
på www.kk15.dk.
![](Kvindernes%20Kampdag%202018%20Billeder/Kvindetegn2018.jpg)
Kunstnerportrætter
Den kunsthistoriske tradition for kunstnerportrætter og selvportrætter er lang. Da kunstnerne gennem renæssancen og senere gik fra blot at være håndværkere, bestilt til at udføre især religiøs kunst og værker til de rigeste i samfundet, til at blive set på som genier, hvis person var lige så vigtige som deres kunst, blev det vigtigt for dem at fremstille sig selv, som den ophøjede kunstner/geni. De malede dem selv ind i deres kunst, lavede utallige selvportrætter og malede ikke mindst hinanden. Kunstnerportrætterne er derfor en vigtig del, af hele selvforståelsen, omkring det at være kunstner – her kan de vise eller få vist, hvem de er.
Men denne forståelse af kunstner, som et geni og et selvstændig skabende individ, var ikke en der automatisk blev overført til de kvindelige kunstnere. De blev igennem mange århundreder set som undtagelser – hvis de udførte deres kunst professionelt – eller som amatørkunstnere, hvis talent var forventet af dem, som dannede kvinder, der ønskede beundring og ægteskab. Kunstneridentiteten er derfor endnu en af de ting kvinderne har måttet tilkæmpe sig. Det startede i sær med den første store gruppe af kvindelige kunstnere fra slutningen af 1800-talllet – Pionergenerationen – som brugte meget store ressourcer på at uddanne sig, så de kunne blive anset som mere end amatører. Det er også hos denne generation af kvindelige kunstnere, vi begynder at se kunstnerportrætter. De maler dem selv og hinanden som oplyste, uddannede, udførende og talentfulde kvinder, der kræver at blive anset på lige fod med mændene i deres branche.
Et af de mest kendte eksempler i den danske kunsthistorie på denne type maleri er Ludovica Thornams Selvportræt fra 1885. Her ser vi kunstnerindividet i fuld flor. Hun ser på os med et fast blik, der holder vores, med pensel og palet i hænderne, der meget tydeligt viser hendes hverv og hendes selvforståelse som kunstner.
I Vejen Kunstmuseums samling er vi så heldige også at have nogle rigtig gode kunstnerportrætter. Henriette Hahn-Brinckmann maler i 1894 et smukt portræt af sin kunstnerveninde Anna Gabriele Hansen Jacobsen. Marie Sandholts Malerinde, der sidder i stue og maler forestiller formentlig kunstneren Anna E. Munch, i færd med sit arbejde. Og Anna E. Munch har selv et selvportræt i samlingen, hvor hun nærmest kønsløs står med hvad der godt kunne være remedier til hendes arbejde – måske en tegneblok – i hvad der ligner en malerkittel. Hun er kunstner først og derefter sit køn.
![](Kvindernes%20Kampdag%202018%20Billeder/LudovicaThornam_Selvportraet.jpg)
Ludovica Thornam: Selvportræt, 1885. Olie på lærred. Tilhører Horsens Museum.
![](Kvindernes%20Kampdag%202018%20Billeder/AnnaEMunch_Selvportraet.jpg)
Anna E. Munch: Selvportræt, Udateret. Olie på lærred.
Helvig Kinch
I Vejen Kunstmuseums samling findes der to værker af den forholdsvis glemte kunstner Helvig Kinch (1872-1956). Helvig Kinch var maler, og blevet uddannet først på Tegne- og Kunstindustriskolen for Kvinder og senere på den på det tidspunkt forholdsvis nyåbnede Kunstakademiets Kunstskole for Kvinder. Gennem størstedelen af sin karriere og indtil hendes døs udstillede hun på både Charlottenborgs Forårsudstilling og på Kunsternes Efterårsudstilling. Hendes foretrukne motiver var dyr, specielt heste optagede hende, samt det antikke – som hun fik rig mulighed for at udforske og male på sine rejser med manden, som var arkæolog. Værket Karreheste slæber sand. Bretagne i museets samling er et eksempel på et af hendes mange hestemotiver.>
Men Helvig Kinchs vigtigste arbejde var det hun gjorde i forlængelse af sit kunstnervirke – nemlig arbejdet for at ligestille kvindelige kunstnere med de mandlige. I 1916 stiftede hun sammen med maleren Mare Henriques Kvindelige Kunstneres Samfund, der med store kunstnere som Anna Ancher og Anne Mare Carl Nielsen i ryggen, fik en stor betydning for de kvindelige kunstnere i Danmark. Kvinderne havde fået deres egen skole ved Kunstakademiet i 1988, som i 1908 blev slået sammen med det egentlige Kunstakademi. Der skulle nu ikke længere være forskel på mændene og kvindernes uddannelse, og dermed heller ikke på deres muligheder som kunstnere. Men dette var langt fra sandheden, og Kvindelige Kunstneres Samfund blev oprettet for at kæmpe for at kvinderne skulle have de samme muligheder og rettigheder som mændene. På dette tidspunkt eksisterede der andre kunstnersammenslutninger, men ingen af disse tillod kvindelige medlemmer. Kvinderne havde derfor ikke det samme netværk af kolleger, og arbejdede ofte meget alene, eller i små sammenslutninger. Med KKS fik kvinderne et sted for de kunne mødes med deres kunstnerkolleger, udveksle erfaringer, forbindelser og et forum hvor deres faglige interesser kunne varetages. Foreningen fremsatte følgende mål:
1) Forhandling og oplysning om forestående valg, konkurrencer, inden- og udenlandske udstillinger o.lign.
2) Så vidt muligt at få kvindelige Kunstnere repræsenteret i Komitéer, Jury og Akademiråd.
3) At opstille og samle stemmer om dertil egnede kandidater, kvindelige eller mandlige, som vil varetage de kvindelige Kunstneres Interesser.
Helvig Kinch blev foreningens første formand og sad på denne post indtil 1924. Under hendes formandskab afholdte KKS bl.a. den store ”Kvindelige Kunstneres Retrospektive Udstilling” i 1920. Her har der kunst af kvindelige kunstnere fra de sidste 200 år, og kvinderne markerede at de nu var kommet for at blive.
Repræsentation af
kvindelige kunstnere på Vejen Kunstmuseum
Et stort spørgsmål, når det kommer til kvindekampen, er: Hvad kan vi
gøre? Er der nogle andre, der skal gå forrest, eller er det os, der må vise
vejen? På Vejen Kunstmuseum har der gennem mange år været en skærpet
opmærksomhed på den meget ulige fordeling i museets, ligesom de fleste andre
museers, samlinger af henholdsvis kvindelige og mandlige kunstneres værker.
Og gennem en årrække har der været fokus på at gøre et forsøg, på at udligne
denne forskel bare lidt – selvfølgelig med omtanke for og relation til
museets eksisterende samling, og de overordnede ansvarsområder indenfor
kunsthistorien, vi varetager her. Men heldigvis giver vores fokus på dansk
kunst omkring år 1900, symbolismen, skønvirke, keramik og museets
hovedperson Niels Hansen Jacobsen rig mulighed for at repræsentere
kvindelige kunstnere, og der er sket en meget stor samlingstilvækst af
disses værker. Ser man blot på udviklingen fra 2015, da Vejen Kunstmuseum
som tovholder på projektet KK15 – Kvindelige kunstneres repræsentation på
det jyske kunstmuseer, lavede statistiker over 20 museers samlinger, med
fokus på fordelingen mellem antal værker af kvindelige og mandlige
kunstnere, lå Vejen Kunstmuseums andel af værker af kvinder på 27 %. Et
forholdsvist højt antal i forhold til mange af de andre museer, men langt
fra lige. På de få år, der er gået siden da, har denne fordeling allerede
ændret sig, og i dag udgør kvindernes værker 33 % af samlingen. Dette
skyldtes bl.a. en meget stor gave af Birgit Bjerres værker i 2016, men også
fordi at der, når man ser bort fra denne gave, er en langt mere lige
fordeling mellem værker af kvinder og mænd, der bliver købt til samlingen. I
alt udgjorde værker af kvindelige kunstnere 73 % af samlingstilvæksten fra
2015.
Det er altså muligt at gøre noget for at skabe en større balance i kønsfordelingen på museerne, og der er helt klart brug for og plads til at indsamle både fortidens glemte kvindelige kunstneres værker og de mange nutidiges. Disse har både høj kunstnerisk kvalitet og er historisk vigtige, for at vi i fremtiden kan få hele kunsthistorien med os.
![](Kvindernes%20Kampdag%202018%20Billeder/Statistik_2015.jpg)
Den procentvise fordeling af værker af henholdsvis kvindelige og mandlige kunstnere i 2015.
![](Kvindernes%20Kampdag%202018%20Billeder/Statistik_2018.jpg)
Den procentvise fordeling af værker af henholdsvis kvindelige og mandlige kunstnere i 2018.